Även om jag inte är "framme" än, så har jag tagit steget ut genom dörren. Äntligen lyssnat på rösten i hjärtat.
Det största molnet ovanför mitt huvud har skingrats.
Jag är på väg någonstans. Jag står inte still längre.
Jag är lycklig, glad och jag tycker om mig själv. Tror aldrig jag har känt så tidigare.
Inga kommentarer:
Skicka en kommentar